Podněstří, sud střelného prachu na Dněstru
- Podrobnosti
- ze světa / Evropa|
- 9. červen 2024|
- Higinio Polo|
- 4007 x
HIGINIO POLO
NATO každoročně provádí asi čtyřicet velkých vojenských cvičení v blízkosti ruských evropských hranic V březnu 2024 provedla západní vojenská aliance manévry Nordic Response 2024 na ruských skandinávských hranicích za účasti Španělska. Atlantická propaganda při této příležitosti prodala naivním lidem další lež, když tvrdila, že šlo o "obranná cvičení proti ruské hrozbě", ale vynechala velmi relevantní problém: Moskva se může logicky domnívat, že generální štáby ve Washingtonu a Bruselu pravidelně dělají přípravy na následný útok na Rusko, protože je zřejmé, že Spojené státy se snaží vytvořit nové zdroje napětí v regionech, které ovlivňují bezpečnost Ruska. Podněstří (oficiální název je Podněsterská moldavská republika) je jedním z nich: přestože Moldavsko není součástí NATO, na konci října 2023 uspořádaly americké a moldavské jednotky vojenské cvičení (Aurochs Partner 2023) v severním Moldavsku, poblíž ukrajinsko-rumunských hranic. Zřejmým příjemcem byla Moskva.
Podněstří je jedním z území, které odolalo vlně nacionalistické zuřivosti podnícené Spojenými státy, která se přehnala sovětskou periferií v posledním období Gorbačovovy vlády a na počátku Jelcinova prezidentství. Nedodržení referenda z roku 1991, kde sovětské obyvatelstvo drtivou většinou hlasovalo pro zachování SSSR, a povzbuzování Jelcinovy vlády všem republikám, aby se odtrhly od Moskvy, byly zdroje, které ruský prezident použil k obsazení Kremlu a svržení Gorbačova. To znamenalo vyhození do povětří a rozpad Sovětského svazu a začátek válek v mnoha republikách mezi těmi, kteří byli pro zachování historických vazeb, a novými žraloky kapitalismu, kteří se chtěli zmocnit veřejného majetku tím, že zemi roztrhají na kusy. Tak tomu bylo v případě Moldavska, malé republiky ležící mezi Ukrajinou a Rumunskem, jejíž vláda v Kišiněvě se nadšeně vydala cestou nacionalismu, nikoli bez odporu, jako v Podněstří. Ti, kteří odmítli rozpad Sovětského svazu a odmítli se odtrhnout od Ruska, jako Abcházie, Jižní Osetie, Náhorní Karabach, Podněstří a další území, to měli těžké, protože v Moskvě vládl Jelcin, pěšák Spojených států a strůjce sovětského výbuchu.
Během druhé světové války nacistické Německo okupovalo Moldavsko (tehdy Besarábii) a spolu s rumunskou fašistickou vládou Antonesca zavraždilo více než sto tisíc lidí, ale dědictví rumunského fašismu a jeho moldavských kompliců převzala v roce 1991 nová moc Kišiněv, která se pro tuto příležitost příhodně proměnila v nový nacionalismus, který se podíval do zrcadla kapitalistického Rumunska. Po chaosu v devadesátých letech, v prvních letech 21. století, udrželo volební vítězství komunistů dobré vztahy s Moskvou, které později přerušily pravicové vlády.
Podněstří je pás země mezi řekou Dněstr a hranicí s Ukrajinou, něco málo přes čtyři tisíce kilometrů čtverečních, kde má téměř polovina obyvatel ruské občanství a již v roce 1990 strach jejích obyvatel z hypotetické integrace do Rumunska, z vnucení rumunského jazyka, Marginalizace Rusů, po zděšení z vyhlášení nezávislosti Moldavska vyhlášeného v srpnu 1991, ještě za Gorbačova, a následné hrozby Kišiněva, že se rozejde s Moskvou, vedla k vyhlášení Podněsterské moldavské sovětské socialistické republiky, kterou Gorbačov anuloval. Složitou situaci podněsterských vůdců v sovětské krizi v roce 1991 ilustruje skutečnost, že první prezident Podněstří Igor Smirnov byl na Ukrajině zatčen vládou Leonida Kravčuka (signatáře s Jelcinem a běloruským Šuškievičem nezákonné Bělavezské smlouvy, která rozpustila SSSR). Mezi březnem a červencem 1992 pak vypukla občanská válka mezi kišiněvskou armádou a podněsterskou armádou Tiraspolu, jejíž slovanské obyvatelstvo chtělo nadále udržovat styky s Ruskem a odmítalo nacionalistické zuřivosti, které podle všeho vedly Moldavsko k okamžité integraci do Rumunska. Přestože moldavské síly obdržely pomoc od rumunské armády, nebyly schopny porazit podněsterské oddíly a příměří podepsané oběma stranami v červenci 1992 pozastavilo situaci až do dneška, kdy byli ruští vojáci umístěni v Podněstří na mírové misi. Jednání 5+2 (Moldavsko, Podněstří, Rusko, Ukrajina a OBSE, plus Evropská unie a Spojené státy jako pozorovatelé) s cílem nalézt řešení uvízla na mrtvém bodě. Podněstří si dnes udržuje srp a kladivo na vlajce republiky, a přestože se řídí socialistickou orientací, soukromá společnost Viktora Gušana Sheriff ovládá polovinu ekonomiky. Šeriffovy špatné vztahy s předchozí vládou Jevgenije Ševčuka (navzdory skutečnosti, že byl členem strany Obnovlenie, Obnova, kterou společnost vytvořila a která dominuje parlamentu) ho vedly k podpoře volební kampaně nezávislého Vadima Krasnoselského, který zvítězil v roce 2016, byl znovu zvolen v roce 2021 a současného prezidenta Podněstří.
Druhý pás země nacházející se jižně od Podněstří, mezi rumunskou hranicí Dunaje, Moldavska a Černého moře, byl od konce druhé světové války sovětským a ukrajinským územím a dnes je pod kontrolou Kyjeva. Jeho význam je nepochybný: Oděsa, město s ruskou populací a kulturou a hlavní přístav kontrolovaný Ukrajinou, se nachází pouhých čtyřicet kilometrů od ústí Dněstru a jeho hypotetické připojení k Rusku by pro Kyjev znamenalo ztrátu celého pobřeží Černého moře. Dnes má Moldavsko asi dva a půl milionu obyvatel, z toho více než pět set tisíc žije v Podněstří. Komunistická strana vládla zemi a byla nejhlasovanější silou, i když trpěla pokusy o převrat, jako byl ten v roce 2009, který prezident republiky připisoval machinacím Rumunska, souseda, který se nezříká pohlcení Moldavska, a často docházelo k obdobím prozatímních vlád a prezidentů, kteří měli zabránit komunistickým vládám: Prozápadní opozice, kterou Washington a Brusel označují za "demokratickou", se také uchýlila k podpoře přeběhlictví komunistických vůdců, jak se jí to podařilo v případě Mariana Lupua, a dokonce si koupila některé komunistické poslance, aby prosadila své kandidáty v parlamentu.
V prezidentských volbách v prosinci 2020 zvítězila Maia Sanduová (liberální ekonomka s vazbami na Spojené státy, která pracovala ve Světové bance a předsedá pravicové straně Akce a solidarita, členka Evropské lidové strany), která získala 57 % hlasů oproti 42 % pro odcházejícího prezidenta Igora Dodona, kterého podporovali socialisté a komunisté. V květnu 2021 vznikl Volební blok komunistů a socialistů (seskupení komunistické strany a socialistické strany), kterému předsedá komunista Vladimir Voronin a který tvoří hlavní opozici vůči Sanduové. Pod novým předsednictvím Maii Sanduové se Moldavsko snaží vstoupit na oběžnou dráhu NATO (navzdory skutečnosti, že téměř tři čtvrtiny občanů si integraci nepřejí a raději volí neutralitu) a Evropské unie, zatímco jeho vláda, které předsedá Dorin Recean, přijímá americké politické a vojenské rady, podporuje Zelenského, umožňuje manévry s vojáky NATO, pronásleduje komunistickou levici (v říjnu 2023 Bezpečnostní a informační služba SIS zablokovala třicet moldavských internetových médií s výmluvou, že je ovládá Moskva) a testuje situaci v Podněstří, aby znovu získala kontrolu. Vláda Sanduové chce dosáhnout členství v NATO bez referenda, protože ví, že by o něj přišla.
Tato rozhodnutí v Kišiněvě jsou spojena s cílem USA vytvořit nové zdroje napětí na ruských hranicích v rámci jejich plánu obtěžovat Moskvu, a Podněstří je dalším kouskem, který má Washington v úmyslu shromáždit. Sabotáž tří ze čtyř plynovodů plynovodů Nord Stream 1 a 2 výbušninami nastraženými americkou armádou, které později v září 2022 odpálili norští specialisté, byla dalším krokem v této agresivní strategii Spojených států a NATO. Je příznačné, že Švédsko, Dánsko, Německo a Spojené státy odmítly umožnit Rusku podílet se na vyšetřování útoku. V březnu 2023 náměstek ruského ministra zahraničí Alexandr Gruško odsoudil aktivity USA v Gruzii (kde měl americký velvyslanec Kelly Degnan v rámci hrubého zásahu tu drzost požadovat zrušení zákonů gruzínského parlamentu) a v Moldavsku, "které jsou z geografických důvodů klíčové pro bezpečnost Ruska", řekl. Ruský ministr zahraničí Lavrov na fóru v turecké Antalyi uvedl, žemoldavská vláda Sanduové jde ve stopách ukrajinského režimu tím, že zakazuje ruskou kulturu a diskriminuje její jazyk, ačkoli Spojené státy a NATO tuto skutečnost raději opomíjejí a trvají na "ruské hrozbě". Tajemník ruské bezpečnostní rady Nikolaj Patrušev zase uvedl, že Spojené státy a jejich spojenci v NATO se snaží podporovat separatistické procesy na ruském Severním Kavkaze provokacemi svých tajných služeb a aktivními dezinformacemi. Situace v Arménii a spolupráce arménského premiéra Nikola Pašinjana se Spojenými státy spolu s nestabilitou způsobenou pádem vlády v Náhorním Karabachu vytváří příznivý scénář pro akci Langleyho mužů a Pentagonu. Moskva také zůstává ostražitá vůči možným útokům Ukrajiny ve spolupráci s Kišiněvem na vojenskou základnu Kolbasna v Podněstří.
Moldavská zpravodajská a bezpečnostní služba (SIS) vedená Musteață Alexandruem šíří argumenty NATO o "ruské hrozbě" a trvá na "rozpuštění politických stran" "poddajných Kremlu" a na svém tvrzení, že Moldavsko nevstoupí do NATO a Evropské unie. SIS nešetří obviněními proti opozici a Moskvě: označuje sítě jako Telegram a Tik Tok a dokonce i Facebook za podezřelé, označuje protestní demonstrace pracujících a levice za násilné a zmanipulované a tvrdí, že Rusko se uchyluje k uplácení moldavských politických stran, korumpuje a financuje oponenty. a šíří nepravdivé informace, aby zdiskreditovala Maiu Sanduovou a její stranu. Zajímavé je, že SIS nezaznamenala žádnou aktivitu amerických tajných služeb, ani vměšování Washingtonu v zemi. Plány vlády Sanduové zahrnují zorganizování falešného referenda o vstupu do Evropské unie s příslibem, že se obtížný život Moldavanů zlepší, a propašování členství v NATO.
Nelze ignorovat, že Rusko bojuje s NATO na Ukrajině: kyjevská vláda poskytuje vojáky, ale NATO přispívá vším ostatním: zbraněmi, platbami vojákům a žoldákům, vojenským dodávkám, zpravodajským a komunikačním sítím a dokonce i svým specialistům, kteří provozují raketové a dronové baterie. Ukrajinská válka je otevřenou ranou, ale americké tajné služby a Pentagon nezapomínají aktivně pracovat na prosazování svého globálního plánu na obtěžování Ruska na moldavských hranicích, v Bělorusku, v Baltském moři a na Kavkaze. V roce 2020, před zahájením "ruské speciální operace", svolal šéf bývalého Ruského domu (od reorganizace, o které rozhodl John Brennan v roce 2015, se nyní nazývá Centrum mise pro Evropu a Eurasii: tedy oddělení CIA, které řídí a organizuje tajné operace proti Rusku) tajnou schůzku v Haagu s britskou MI6, Ukrajinské zpravodajské služby, nizozemská AIVD a další agentury zemí NATO za účelem koordinace a koordinace jejich zdrojů informací a akcí proti Rusku. V únoru 2024 americké noviny The New York Times odhalily se spolehlivými zdroji, že CIA zřídila na Ukrajině "síť tajných základen" krátce po převratu na Majdanu a že "spolupráce Kyjeva s americkými zpravodajskými agenturami" proměnila Ukrajinu v "centrum shromažďování zpravodajských informací". špionáž a také tajné operace proti Rusku. Za krvavým útokem na moskevskou koncertní síň z 22. března, který si vyžádal sto padesát mrtvých, s vysokou pravděpodobností stojí ukrajinské a západní tajné služby. Noviny poznamenaly, že William Burns, ředitel CIA, navštívil Ukrajinu za poslední dva roky desetkrát. Od roku 2016 Spojené státy vybudovaly dvanáct tajných špionážních základen podél ruských hranic v zemi a vycvičily ukrajinská komanda, jako je "Jednotka 2245". Generál Sergej Dvoreckij, jeden z šéfů ukrajinských zpravodajských služeb, novinám prozradil, že všechny základny byly financovány a vybaveny technologiemi CIA a novináři z novin mohli navštívit jednu z podzemních základen, odkud operují s útočnými drony, sledují pohyby ruských sil a řídí rakety. Moldavsko a Podněstří doplňují mapu operací v tomto regionu.
Vláda Sanduové obviňuje Moskvu z přípravy údajného státního převratu v Moldavsku a z toho, že je nebezpečím pro bezpečnost země, i když tomu nic nenasvědčuje. Naopak, přítomnost amerických jednotek a deklarovaný záměr ukončit de facto nezávislost Podněstří uprostřed ukrajinské války vedly ruské ministerstvo obrany k varování před hypotetickou invazí na toto území, kde jsou ruské jednotky od příměří v roce 1992 na mírové misi. Tváří v tvář známkám krize a hromadění ukrajinských jednotek na podněsterské hranici ruská vláda v únoru 2023 varovala Spojené státy, NATO a Ukrajinu před pokračujícími provokacemi a přípravami na útok na Podněstří a poznamenala, že ruská armáda bude reagovat odpovídajícím způsobem a chránit arzenál v Kolbasně, malém městě vzdáleném dva kilometry od Ukrajiny. V březnu podněsterské bezpečnostní služby zabránily útoku na prezidenta Vadima Krasnoselského, který se měl odehrát v centru Tiraspolu, zatkly členy teroristického komanda a poukázaly na odpovědnost SBU, Zelenského tajných služeb. Jedné z moldavských opozičních stran, SOR, která v parlamentu odsoudila vojenské provokace organizované vládou Sanduové na hranici s Podněstřím, pohrozil předseda sněmovny (Igor Grosu, vůdce liberální strany Maii Sanduové) zákazem "prohlášení" pod záminkou, že dezinformují a destabilizují zemi. Grosu nazval opoziční stranu "skupinou zločinců". Místopředsedkyně SOR Marina Tauberová rovněž odsoudila přípravy na agresi v Podněstří, kterou zorganizovala Maia Sanduová a premiér Dorin Recean. V květnu 2023 se napětí zvýšilo: po několika teroristických útocích a pádu trosek raket v Podněstří vláda v Tiraspolu odsoudila, že vláda Sanduové zablokovala Komisi pro mírové operace, která má zástupce Moldavska, Podněstří a Ruska a které se účastní OBSE. Asi čtyři sta vojáků ze všech tří stran, plus několik ukrajinských vojáků, dohlíží na patnáct kontrolních stanovišť na linii oddělující moldavské a podněsterské síly. Následující měsíc podněsterský prezident Krasnoselski vyzval OBSE, aby donutila Moldavsko dodržovat dohody podepsané s Podněstřím a vrátit se k jednacímu stolu. Jeden z problémů Podněstří spočívá v celních omezeních, která Kišiněv uvalil na dovoz půdy, která musí nutně procházet přes Moldavsko nebo Ukrajinu, což jsou jediné hranice, které Podněstří má: Ukrajina v roce 2022 uzavřela svůj úsek v Podněstří, takže zboží může vstupovat do Podněstří pouze přes místa kontrolovaná Kišiněvem. V únoru 2024, kdy jednání uvízla na mrtvém bodě, Krasnoselski prohlásil, že "situace je alarmující", a požádal OBSE, aby monitorovala znepokojivý výcvik moldavských a ukrajinských vojenských sabotážních skupin, který Moldavsko provádí za pomoci zahraničních specialistů, pravděpodobně vojenského personálu NATO, což přispělo k tomu, že se Moldavsko vzdalo statusu neutrální země a militarizace celého prostředí zhoršovala napětí. O dva měsíce dříve ruský náčelník generálního štábu Valerij Gerasimov prohlásil, že Evropa se stala dějištěm konfrontace mezi Ruskem a Západem. Gerasimov se zmínil o vstupu Švédska a Finska do NATO, o zvýšení počtu jednotek Západní aliance ve východní Evropě, v Baltském a Černém moři a v polárních oblastech. Podněstří bylo jedním z ústředních bodů, na které Gerasimov poukázal, vedle Balkánu, Kavkazu a Střední Asie.
Na konci února 2024 podněsterský parlament vyzval k ruské ochraně, odsoudil hospodářskou válku vedenou Kišiněvem, blokádu dodávek, zatýkání a výhrůžky podněsterským úředníkům překračujícím hranice a vyzval mezinárodní orgány, aby vyvinuly tlak na Moldavsko, aby obnovilo dialog. V návaznosti na Tirašpskou iniciativu požádala Rusko o ochranu také Gagauzská autonomní oblast: regionální prezidentka Evghenia Guțul, zastánkyně sbližování s Ruskem, která se setkala s Putinem v Soči, prohlásila, že "moldavská vláda porušuje práva občanů Gagauzska a utlačuje je na celém území". Gagauzsko má napjaté vztahy s Kišiněvem a má asi dvě stě tisíc obyvatel, Moldavané tureckého původu: v referendu, které se konalo v únoru 2014 s vysokou účastí tří čtvrtin obyvatel, hlasovalo 98 % pro užší vztahy s Ruskem a dalšími členy SNS a odmítlo vstoupit do Evropské unie, pokud se Moldavsko vydá tímto směrem. Něco podobného se děje v okrese Taraklija, enklávě obyvatel bulharského původu, která se také chce stát součástí Ruska.
Na základě žádosti Podněstří o pomoc Moskvy Moldavsko pozastavilo platnost Smlouvy o konvenčních ozbrojených silách v Evropě (CFE). Nebylo pochyb o tom, že Kišiněv učinil tento krok poté, co se na něm dohodl s Washingtonem a Bruselem. Neschopnost zemí NATO ratifikovat aktualizovanou variantu dohody, kterou ratifikovalo pouze Rusko, Bělorusko, Kazachstán a Ukrajina, a následné přípravy USA na rozmístění protiraketových systémů v Polsku, České republice a Rumunsku, které porušily CFE, vedly Moskvu k pozastavení dohody v roce 2007 (vzhledem k rozšíření NATO, otevření amerických vojenských základen v Rumunsku a Bulharsku a hrozba instalace protiraketových štítů ve východní Evropě, které Washington později rozmístil) a definitivně od něj v listopadu 2023 upustil. NATO také dohodu pozastavilo. Smlouva CFE omezila počet stíhaček, vrtulníků, tanků, obrněných vozidel a těžkého dělostřelectva na území signatářských zemí. Rozhodnutí Moldavska mu umožní schválit rozmístění zahraničních jednotek na svém území, které samozřejmě mohou pocházet pouze ze Spojených států a NATO.
Ředitel CIA William Burns v lednu 2024 v časopise Foreign Affairs napsal, že Moskva již prohrála válku s Kyjevem, protože se jí nepodařilo dosáhnout svého cíle "dobýt Ukrajinu", a že ačkoli obnovila svůj vojenský průmysl, ekonomika "byla válkou těžce poškozena" a Rusko "pečetí svůj osud být vazalem Číny". Zajímavé je, že na začátku března 2024 Burns a ředitelka Národní zpravodajské služby Avril Hainesová řekli sněmovnímu výboru pro zpravodajské služby, že bez další vojenské pomoci ze strany Spojených států bude muset Ukrajina dále stáhnout svou armádu a bude nucena do roka zahájit jednání za podmínek Moskvy. "Ukrajincům nedochází odvaha a houževnatost. Dochází jim munice," řekl Burns. "A nám dochází čas, abychom jim pomohli."
V březnu 2024 byl ruský konzulát v Moldavsku zasažen zápalnou bombou a krátce poté, 17. března, ukrajinský dron potvrdil obavy Podněstří a zničil vrtulník na vojenské základně v Tiraspolu. Ukrajina a Moldavsko rychle odmítly odpovědnost, kterou Kyjev připsal "ruské provokaci": jinými slovy, podle této šílené verze Rusko zaútočilo na podněsterské síly, které chrání.
Prezidentka Maia Sanduová a premiér Dorin Recean si neuvědomují nebezpečí výbuchu sudu se střelným prachem v Podněstří a Moldavsku a rozšíření ukrajinské války po celém kontinentu, a proto se svědomitě řídí pokyny Washingtonu, jejichž cílem je vyhnat ruské jednotky z Tiraspolu a celého toku Dněstru, zatímco zvýhodnění pobaltští studenti, jako Kaja Kallas a Gitanas Nausėda, polský Tusk a francouzský Macron, přilévají olej do ohně válečného jazyka, který NATO vrhá po celé východní Evropě.
Zdroj: https://rebelion.org/pridnestrovia-el-polvorin-del-dniester/
Komentáře
Facebook komentáře
Nejčtenější za poslední týden
- USA a NATO schvalují plný útok na RF!
- Jak to vidím já a co předcházelo NATOkrajinskému vtržení na ruské území?
- Jak se žije v současném Rusku aneb Tohle video se fialové chuntě líbit dozajista nebude
- Belgický poslanec mluví o plynovodu Nord Stream
- Ruská armáda ukořistila tanky Leopard a Abrams při postupu na doněcké frontě
- Z AVIA.PRO (4.9.2024):
Související články
Komentáře
To jakože Rusové ohrožujou své hranice ?
Proč si USA nenacvičuje obranu svých hranic ?
To by dávalo logiku. Jinak je to útočné cvičení na Ruské hranice, potažmo na Rusko !
To jakože Rusové ohrožujou své hranice ?
Proč si USA nenacvičuje obranu svých hranic ?
To by dávalo logiku. Jinak je to cvičení na útok na Ruské hranice, potažmo území !